30.SANT VICENÇ DE CARDONA(?)(1029-1040)

CONTEXT HISTÒRIC DEL ROMANIC (VVVisualart)

•	 EL ROMÀNIC: AI segle XI, al llarg dels camins de pelegrinatge es van aixecar edificis que oferien trets comuns per damunt de les diferències nacionals i de les regionals, de França a Anglaterra, d'Itàlia a Espanya, de Catalunya a Galicia. 
•	Per damunt de tot, el romànic va ser un art religiós que plasmava les creences i les angoixes dels homes i de les dones de l'any mil. Va néixer com una sembra arquitectònica d'edificis imponents pel seu volum. 
•	Els artistes vivificaven les moles de pedra amb escultures que explicaven la Història Sagrada en timpans@, muntants i capitells, o amb frescos, que omplien les parets amb iI.lustracions policromes ingènues i convertien les esglésies en "evangelis de pedra ". Arquitectures que parlaven.
•	 El romanic és una de les aportacions més genuïnes de la religió a l'art europeu 

•	Els marbres de colors. les galeries d'arcs vius i el predomini de l'horitzontalitat constitueixen els trets distintius del romànic italià del que el conjunt de Pisa -baptisteri. catedral i campanile (torre inclinada)- són un bon exemple. 

•	 L'escultura i la pintura se subordinen a les necessitats i preferències de l'arquitectura.
•	  L'arc de mig punt és molt utilitzat. 
•	 Les voltes d'aresta i de canó s'usen per a la coberta; les cúpules s'empren normalment en els creuers dels temples. 
•	 Les columnes i els pilars són els principals elements interiors de sustentació. Els pilars cruciformes adquireixen una gran rellevància.
•	 Els contraforts i els murs @ massissos suporten la càrrega de les voltes.
•	 La llum hi penetra per unes obertures escasses i estretes i hi crea efectes de clarobscur.
•	 El material més comú és la pedra. 

•	TIPOLOGIA :
•	Les principals construccions arquitectòniques són: 
•	L'església, habitualment de planta de creu llatina, amb cimbori (1) i campanars. (2) 
•	El monestir, que s'articula al voltant del claustre. (3) 
•	El castell. 

•	EI terme «romànic», utilitzat per referirse a l'art de l'alta edat mitjana a l'Europa occidental, fou proposat per primer cop al segle XIX amb la intenció de sintetitzar l'anhel per enllaçar amb l'art romà i també la semblança amb el procés de formació de les llengües romàniques.
•	 L'art romànic s'inicià al segle X  i arribà a la seya màxima esplendor al segle XII, i al segle XIII deixà pas al gòtic. 
•	Aquesta manifestació artística es caracteritza pel gran nombre d'escoles regionals que generà i que es diferenciaren a l'hora d'aplicar els mateixos principis fonamentals. 

•	Amb l'estil romànic, l'art occidental va aconseguir per primera vegada una unitat que no s'havia donat des de la caiguda de l'Imperi romà. 

•	Les causes són: 

•	la relativa estabilitat fronterera que es va aconseguir a partir del segle XI :una certa pau política i militar. 

•	Quan en el segle XIX es va iniciar l'estudi de l'art medieval, va cridar l'atenció sobretot la monumentalitat dels monestirs i de les catedrals, que es van considerar una derivació de l'art de Roma; 

•	El feudalisme, amb la participació activa de l'Església, es va imposar per tot Europa com a sistema econòmic, social i juridic, regulador de les relacions entre els diversos estaments de la societat. 

•	Entre els nobles, la vinculació de les persones es feia a través de les relacions de vassallatge, que comportava una relació de servei i amistat entre nobles, per la qual un d'ells (Vassall) prometia a un altre (senyor) fidelitat i serveis a canvi de protecció. 

•	Es va consolidar una societat teocèntrica i piramidal que es va perpetuar fins a l'edat moderna.
•	 L'Església, com a institució, va ser un dels estaments que controlaven el poder -juntament amb la noblesa-, alhora que va esdevenir el principal focus d'irradiació cultural.

•	Els monestirs i les escoles catedralícies van aplegar, en els seus scriptori el saber intel.lectual i, sobretot, els coneixements teològics de l'època. 

•	l'Església va dirigir el pensament de l'època vers la religiositat i l'homogeneïtzació. 
•	Van contribuir decisivament a aquesta tasca la xarxa de monestirs benedictins -sobretot el de Cluny (França)

•	La tasca de la xarxa de monestirs benedictins - el cas de Cluny (França)
•	Pels volts de l'any mil. en ple apogeu del món feudal. els diversos corrents preromànics desemboquen en el que és considerat com a primer estil europeu: el romànic, 
•	L'edifici paradigmàtic de l'art romànic és el monestir. i el més important de l'època, el de Cluny,
•	 Desgraciadament ha estat destruït. encara que s'han pogut refer els plànols d'aquest immens cenobi.
•	 CIuny és l'orde que unifica el ritu catòlic i impulsa l'estètica del romànic. 
•	La part més destacada del conjunt d'edificis és l'església, a què tenien accés tant els monjos com els senyors feudals i els serfs dels voltants.
•	Presidida per un gran pòrtic, té planta de creu llatina, amb una nau central més ampla i altres de laterals, Totes les línies convergeixen cap a la capçalera, on hi ha l'absis semicircular amb l'altar. 
•	La nau longitudinal és tallada perpendicularment per una nau transversal anomenada creuer. En la intersecció hi ha el cimbori de forma poligonal. 

•	L'arquitectura romànica és essencialment simbòlica, no busca la bellesa formal o temporal per se, sinó que vol crear un univers d'imatges per atansar els cristians al seu ideal de divinitat. 
•	Simbòlicament, l'església romànica marca l'espai-camí per a la salvació en tres àmbits: el terrenal, el de transició i el diví, 
•	EI terrenal és format pels trams quadrats de les naus, EI quadrat era símbol de la imperfecció humana, però aquests trams, com un cabal d'aigua, ens impulsen cap a l'altar. 
•	EI segon àmbit és el de transició i el trobem a l'espai comú a la nau central i al creuer. L'estructura circular sobre base quadrada assenyala la unió del món diví -el cercle, figura perfecta, sense principi ni fi- amb el terrenal (quadrat humà). 
•	Finalment, l'àmbit diví és l'absis semicircular, una figura perfecta que s'assimila a la forma del crani humà. Aquí convergeixen totes les línies estructurals de l'edifici: el final i el límit del camí. 
•	A més, l'absis. com que és orientat cap a l'est. serà el primer espai il.luminat pel sol en començar el dia.(mb sistema d’orientació) 

•	Tocant a l'església hi ha el claustre, gran pati central quadrangular amb arbres i un pou o una font, rodejat per una galeria d'arcs de mig punt recolzats sobre parells de columnes. 
•	EI contrast entre la llum de la zona central, descoberta, i la penombra de les galeries donava als monjos que hi resaven i s'hi passejaven una sensació de recolliment. 
•	Les galeries comuniquen amb les diverses dependències anexes: refetor(menjador), cuines, sala capitular. cel·les. scriptorium. celler. .. 
•	Proper a l'entrada de l'església hi ha l'hostal per allotjar els pelegrins, i darrera de l'absis, el cementiri. 
•	Encara que en aquest període també van construir castells i edificis civils, la qualitat i la quantitat d'edificis religiosos marquen el caràcter cristià de l'art romànic. 
•	EI monestir de CIuny fou la matriu d'aquest estil: tenia més de mil cinc-centes seus monacals per tot Europa, amb equips de picapedrers que seguien idèntiques tècniques i una obediència total a unes úniques regles. 
•	Malgrat tot. hi ha diferències estilístiques notables entre les diverses realitzacions, per la qual cosa han estat diferenciades almenys tres àmplies etapes del romànic, a les quals podem afegir nombroses particularitats regionals . 

•	(Xarxa de monestirs )-i els camins de pelegrinatge -com el camí de Sant Jaume a Santiago de Compostel.la, que esdevenien centres d'afluència de devots per retre culte a les relíquies deIs sants.

•	Tot plegat va afavorir la unificació estètica d'Europa.
•	 L'any 1054, es va produir el cisma definitiu entre les Esglésies d'Occident -la catòlica- i d'Orient -l'ortodoxa-. . 
•	L'expansionisme de l'Església i la intensificació del sentiment religiós van despertar un interès per Terra Santa, que havia estat conquerida pels musulmans.
•	 

•	Durant els segles XI i XII , a Europa, va haver-hi una certa recuperació econòmica, motivada per un tímid augment de la demografia gràcies a la millora dels conreus i a les noves tècniques de producció agrícola que s'assajaven en els monestirs.

•	Aquest fet també va permetre promoure una incipient activitat comercial.
•	 Les ciutats van començar a recuperar importància dintre d'una Europa en la qual predominava l'economia de subsistència. 
•	Malgrat tot, però, el món conegut per l'Europa occidental no va arribar a estendre's més enllà del mar Mediterrani, de manera que la resta de territoris eren considerats llocs mítics que ningú no arribava a conèixer amb exactitud.

•	La catedral fou el símbol més característic i l'element vertebrador de l'economia i de la naixent cultura urbana, base del desenvolupament de la futura societat de la baixa edat mitjana. 

•	Però tot i la importància de les grans catedrals romàniques, contradictòriament, el que ha donat més fama al romànic és la gran quantitat d'esglésies i ermites que es van erigir sobretot a les zones rurals. 

•	Moltes d'aquestes modestes esglésies, en quedar apartades de les rutes comercials posteriors, no van ser subjectes de renovacions, motiu pel qual han conservat l'estil molt millor que les grans catedrals, que foren reformades o substituïdes especialment durant el gòtic
•	

30.SANT VICENÇ DE CARDONA(?)(1029-1040)

•	PAU/a) Situeu l’obra triada en el temps i relacioneu-la breument amb el seu context històric. [1 punt]

•	La construcció que hem de comentar és(1.1.Nom). L’abadia de Sant Vicenç de Cardona (1.2.Autor). d’arquitecte: desconegut. (Comitent: vescomte Bermon) (1.3.Localització cronolgiòca i 1.7. geogràfica). Construïda entre els anys1029 i 1040 es troba a Cardona (Bages) .
•	(1.8.Estil). És d’estil  romànic català i el  material  utilitzat (1.4.Materials constructius). és la pedra  amb un (1.5.). sistema constructiu  arquitravat i amb volta . La planta fa unes dimensions (1.6.). de 49 m (llarg) per 17,5 m (ample) .
•	(1.9.Funció). Religiosa.
•	
•	Sant Vicenç de Cardona es va construir durant l'etapa culminant de l'arquitectura del primer romànic. 
•	Es tracta d'una església amb planta basilical i amb els volums molt ben distribuïts. 
•	La planta es basa en una nau central i dues de laterals, transsepte(1), tres absis i una cripta.(Església o capella situada en un pla inferior al de l'església principal).  
•	Sobre el creuer (intersecció entre la nau i el transsepte) s'alça una cúpula; els braços del transsepte i la nau central estan coberts amb volta de canó, i les naus laterals i el nàrtex (Vestíbul, pòrtic situat davant la porta d'una església)  amb volta d'aresta.  

•	A la meitat occidental d'Europa l'art evoluciona d'una manera singular a partir de la caiguda de l'Imperi Romà. 
•	La irrupció dels pobles bàrbars i l'extraordinari pes de l'Església catòlica faran que les noves obres derivin cap a una expressió artística marcada per la importància de l'empremta espiritual i les referències llunyanes de la tradició clàssica. 
•	Originàriament, serà un art de formes disperses en una Europa dividida que aconseguirà un grau de coincidència internacional que provocarà els dos grans moviments artístics cristians del món medieval: el romànic i el gòtic. 

•	La caiguda de l'Imperi Romà d'Occident i la següent invasió dels pobles bàrbars no va suposar, ni de bon tros, una ruptura dràstica entre ambdúes etapes. 
•	Els pobles germànics es van precipitar sobre les ruïnes de la vella Roma, com a hereus de les seves institucions i de la seva cultura, i, en realitat, com a continuadors d'una situació social i econòmica que s'arrossegava des de la crisi del s. III 

•	Quan es parla de l'alta edad mitjana i de l'època de les invasions, cal insistir que molts dels elements que caracteritzaven el Baix Imperi encara són vigents, i en el camp artístic també.
•	 No obstant això, hi ha dos fenòmens que són els que introdueixen les diferències que permeten distinguir ambdós períodes: 
•	la mateixa aportació dels pobles germànics 
•	 el pes inqüestionable que te l'Església en tots els camps, també en el cultural i artístic. 

•	La invasió dels pobles bàrbars comporta:
•	1. Un procés de regionalització, que disgregarà en nombrosos entorns les creacions de cada poble. 
•	2. La traducció dels models romans amb les seves tècniques, a vegades deficients, i la interpretació sempre amb influències autòctones i amb una inevitable temptació per la simplificació i per l'esquematització, conseqüència, també, de la seva precarietat econòmica i necessària economia de mitjans. 

•	Per sobre de l’atomització de l'art de l'època hi ha el poder unificador de l'Església: el sentiment religiós és el que atorga un sentit homogeni a tot l'art medieval
•	 L'Església imposa una política cultural i artística, l'Església assumeix el papel formatiu i divulgatiu de la societat, i és ella també la que assumeix el lideratge en el mecenatge artístic, perquè era un poder real que econòmicament s'ho podia permetre i perquè trobava en l'art un element propagandístic. 

•	Al voltant de l'any mil Europa entra en una nova fase de la seva història. 
•	Una sèrie de circumstàncies estabilitzen políticament el continent, el preserven de noves invasions i de lluites internes, i s'afavoreix així el creixement demogràfic i la divisió de terres.
•	 S’ imposa definitivament el poder feudal i l'Església manté la seva importància social i econòmica. 
•	Es produeix un renaixement de l'activitat artística que té com a particularitat la seva unitat formal enmig d'un continent políticament dividit, però que manté, com passava en segles anteriors, una total vinculació a la temàtica religiosa. 
•	El romànic representa el primer estil internacional que es desenvolupa a Europa des de la caiguda de Roma . La seva cronologia, segons els països, data entre els segles x i XIII, i s'estableixen una sèrie d'etapes consensuades. 

•	El sistema feudal. Rígida jerarquització social que suposa a tot Europa la preeminència de la noblesa i del clero, el poder polític i econòmic dels quals els converteix en mecenes artístics, d'una sensibilitat anàloga a tot el continent. 
•	L'expansió monàstica. Els ordes religiosos assoleixen un poder econòmic i un prestigi polític que els permeten una expansió més enllà dels seus nuclis d'origen. 
•	Els pelegrinatges són un fenòmen unificador de l'art de l'època, vinculat al total protagonisme polític i econòmic de l'Església. 

•	L'èxit dels pelegrinatges rau en dos fets importants : 
•	La devoció per les relíquies i per les tombes de sants i màrtirs, que proliferen per onsevulga i serveixen de reclam per als pelegrins. 
•	El fervor religiós d'una majoria de població europea, que, en una època de major estabilitat política i econòmica, s'anima joiosa a viatjar per conèixer aquestes relíquies i santuaris, la qual cosa contribueix a la creació de «camins de pelegrinatge»,que actuen com a magnífics camins de difusió artística i cultural. 

•	Altres causes que també van influir en aquest sentiment d'unitat religiosa va ser la reforma gregoriana, que va imposar un criteri litúrgic semblant en tota la cristiandat, i el fenomen de les croades. 

•	PAU/b) Digueu a quin estil pertany l’obra que heu triat i descriviu els elements més importantsd’aquest estil. Comenteu-ne l’estructura i els espais. Utilitzeu els aspectes visibles de l’obra per donar suport a la vostra descripció. [2,5 punts]

•	(2.1.Planta-espai.) Planta basilical (22/1) de tres naus culminades amb tres absis. La nau central (B) és dues vegades més ampla que les laterals (C) i el transsepte gairebé no sobresurt (D); per això diem que és de planta basilical en comptes de creu llatina. En la intersecció entre la planta basilical i el transsepte s'alça una cúpula (E) sobre trompes (22/4). EI presbiteri (G) es troba una mica elevat perquè, a sota, hi ha una cripta a la qual s'accedeix per unes escales (F); és de tres naus iguals suportades per sis columnes i la coberta és de voltes d'arestes . A l'entrada del temple hi ha un atri (A) o nàrtex, cobert també amb volta d'aresta. 

•	(2.2.Elements de suport i suportats.) 
•	Els pilars cruciformes que recullen la forma tant dels arcs torals de les naus com dels arcs formers. 
•	 Volta de canó sostinguda per arcs torals* a la nau central, i voltes d'aresta per a les laterals sostingudes també per arcs torals. 

•	(2.2.Elements de suport i suportats.) 
•	Sant Vicenç de Cardona oferí interessants solucions plàstiques i funcionals que eren noves tant a Catalunya com a la Península. 
•	L'edifici se suporta mitjançant murs i pilars que exhibeixen formes complexes. 
•	Els pilars de la nau principal I, a les bandes laterals, són decorats amb arcs de ressalt; i els costats frontals, tant el que dóna a la nau central com el que dóna a la lateral, també mostren volades doblement esglaonades, de manera que la posterior finalitza just a sobre de les arcades i l'anterior aguanta la volta de canó 2. 

•	(2.2.Elements de suport i suportats.) Cada tram de volta de canó de la nau central es correspon amb tres petites voltes d'aresta a les naus laterals 3 (G), una fórmula que s'aplicava per primera vegada a l'arquitectura hispànica. 
•	L'edifici és, doncs, pràcticament voltat: la nau central, les laterals i els braços del transsepte són coberts amb volta de canó o d'aresta, i el creuer té una bella cúpula 4 sobre petxines amb petites finestretes a la base; 
•	es tracta de la mostra d'aquestes característiques més antiga que existeix a Catalunya i a la Península. 
•	La cúpula es veu des de fora com un cimbori octagonal que contribueix a il-luminar l'interior i alhora dóna elegància al conjunt exterior  

•	(2.3. Espai exterior i interior.) L'exterior ofereix una imatge de volums ordenats segons una senzilla organització geomètrica.
•	 S'hi poden veure diversos elements en forma de prisma que tenen una relació amb la disposició interior: el cimbori octagonal 5 correspon a la cúpula; 
•	els tres semicilindres 6, als absis; i els paral.lelepípedes, als braços del transsepte i a les naus 7 . 
•	Les parets externes de les naus laterals i les façanes del transsepte estan ornades amb parelles d'arcuacions i amb lesenes -faixes verticals que sostenen arcades- que subratllen l'alçada de l'edifici. 
•	Hi destaca el predomini absolut de la línia recta, excepte en absis i finestres, que tenen una forma allargada i culminen en semicircumferències. 

•	(2.3. Espai exterior i interior.) 
•	A l'interior, en canvi, destaquen les línies corbes generades per les voltes i pels arcs. 
•	L'edifici és precedit d'un atri o nàrtex(A) que s'estén per la façana de ponent i és cobert amb volta d'aresta. 
•	L'interior de l'església és distribuït amb molta claredat i està molt ben definit espacialment. 
•	El temple manté la configuració de basílica amb un transsepte (B) una mica més ample que les naus, però que no deixa de ser curt i que gairebé no sobresurt de la planta.  

•	(2.3. Espai exterior i interior.)
•	 La nau central (C) fa més del doble d'amplada que les naus laterals (D), que són estretes, més baixes i estan ben sep­rades de la primera. 
•	La diferència d'alçada entre la nau central i les laterals va permetre obrir finestrals que donen lluminositat a l'edifici i n'alleugereixen l'espai. 
•	A més, a causa de l'estretor, les naus laterals contribueixen a accentuar l'amplitud de la nau central. 
•	Les tres naus desemboquen, a la capçalera, en tres absis semicirculars (E). 

•	(2.3. Espai exterior i interior.)
•	L'absis central allotja el presbiteri -indret on hi ha l'altar major-, que és situat en un nivell més elevat i al qual s'accedeix a través de l'escalinata del creuer (F) distribuïda a ambdues bandes de l'entrada a la cripta. 
•	La cripta és construïda a partir de voltes d'aresta i arcs transversos. 
•	Les tres naus de la cripta ocupen l'àrea de sota el creuer i l'absis central; 
•	Per augmentar-ne l'espai i la llum que hi arriba es van utilitzar columnes amb capitells senzills en comptes de pilastres. 
•	A la cripta s'hi guardaven, en un principi, les reliquies .

•	(2.3. Espai exterior :volums, façanes, urbanisme....)
•	Volums: l’església fa 49 m de llargada per 17,5 d'amplada. EI paral·lelepípede que forma la església és trencat pel transsepte i el cimbori (22/2). 
•	Façanes: La decoració de la façana i de la resta dels murs és d'origen llombard, és a dir, d'arcs cecs i bandes llombardes. Els carreuons ajuden a crear un efecte de relleu en els murs (22/2). 
•	Urbanisme: l’antiga abadia canònica dels agustins de la Trinitat estava situada dintre del castell de Cardona, presidint tot el pas del Cardener. La monumentalitat de l'edifici s'integrava perfectament amb tot el castell del qual formava part com una unitat. A partir del procés de secularització del 1592, va ser suprimit l'orde dels agustins a Cardona, i tant el castell com el mateix monestir van perdre la funció original. 

•	(2.4.Espai interior:Il.luminació.) 
•	La diferència d'alçària entre la nau central i les laterals permet que, sobre els arcs formers i l'arrencada de la volta de canó, hi hagi grans finestrals que permeten una bona entrada de llum, reforçada per les obertures de les naus laterals 
•	 A l'arrencada de la cúpula hi ha dotze finestres que la il·Iu minen i un òcul central.

•	(2.5.elements decoratius.) 
•	 En el temple no hi ha cap tipus de decoració escultòrica que no siguin els mateixos elements arquitectònics. 
•	Així, doncs, exteriorment n'hi ha prou amb els sortints de les bandes llombardes i els arcs cecs per crear ritmes estructurals als murs de carreuons .
•	 A l'interior, la compartimentació de les naus a través dels arcs torals -recollits estructuralment en els pilars- crea un joc de línies rectes i corbes molt suggeridor .
•	 Cal dir, doncs, que un dels elements importants d'aquesta joia del romànic és, justament la sobrietat decorativa. 

•	(2.6.Estil) 
•	Sant Vicenç de Cardona és un dels edificis més reeixits de tot el romànic, tant català com europeu, per la utilització de la volta de canó i d'aresta amb els arcs de mig punt, així com per la planta basilical amb el transsepte i la cúpula alçada sobre trompes.
•	 La sobrietat decorativa amb absència d'escultures i els elements llombards situen el conjunt arquitectònic dintre del sobri romànic meridional. 

•	(2.6.Estil) 
•	Sant Vicenç de Cardona no va ser pensat a escala humana, ans al contrari. 
•	Els dinou metres d'alçada d'aquest temple, units a l'elevació de la muntanya on es troba, asseguraven que impressionaria tothom qui s'apropés. 
•	L'església ressalta considerablement, però, tot i això, s'integra en l'entorn perquè la pedra amb què va ser construïda fou extreta de la rodalia.
•	 L'edifici resulta imponent però extremament sobri en la decoració -a la part externa destaquen les bandes llombardes i les finestres cegues- i presenta una estructura de volums molt coherent, tant a l'interior com a l'exterior.
•	 El presbiteri, elevat sobre la cripta, segueix un model comú a l'arquitectura carolingia. 

•	És una arquitectura religiosa, definida per dos principis bàsics que en determinaran l'estil: la monumentalitat i la perdurabilitat, que obliguen a un tipus d'arquitectura sòlida i duradora.
•	 La monumentalitat respon a l'interès per imitar els grans edificis romans, la grandesa dels quals serviria, també, per divulgar la importància de l'Església. Pel' això, els seus temples tendeixen gradualment cap a la grandiositat. 
•	La perdurabilitat és lògica en una arquitectura la promotora de la qual, la religió cristiana, es considera la religió eterna. Per això els seus edificis també ho han de ser, i així es fan servir tècniques que els facin duradors i no efímers. Per això mateix, també es refusa l‘ús de la fusta i dels materials lleus. 

•	(3.1.Funció-forma) 
•	 La importància de la ciutat de Cardona en la Catalunya feudal requerí una construcció prou gran per acollir els fidels en els actes litúrgics.
•	 La modulació de l'espai interior ajuda a donar claredat estructural a l'edifici 

PAU/ c) Resumiu el significat i la funció de l’obra triada. [1,5 punts]

•	(3.1.Funció) 
•	 Aquest conjunt arquitectònic va ser construït per servir d'edifici de culte.
•	 La comunitat canònica s'hi havia establert l'any 1029; però el monestir i l'església, a causa de la seva situació en un lloc estratègic, van ser convertits en caserna l'any 1794 

•	(3.2.Elements simbòlics) 
•	 La situació estratègica del temple, que dominava el pas de les valls del Cardener en un moment en què la frontera entre Catalunya i al-Àndalus encara no s'havia estabilitzat. permetia conferir a l'església un símbol clar del domini de les terres i de les mines de sal per part tant dels senyors feudals com de l'Església. 

•	(3.2.Elements simbòlics) 
•	 Es tracta d'una antiga abadia canònica situada a Cardona. 
•	Les primeres notícies de l'església daten del 980 i es refereixen a diversos clergues que hi vivien comunitàriament. 
•	De tota manera, se sap que l'any 1000 estava molt abandonada. 
•	La comunitat es reactivà a partir de l'any 1019, en què el vescomte Bermon, assessorat per l'abat Oliba, va instaurar la regla canònica d' Aquisgrà i hi posà al capdavant l'abat Guillem. 

•	(3.2.Elements simbòlics) 
•	L'atual església, al costat del castell comtal, es va acabar de construir l'any 1040. 
•	Al final del segle Xl la comunitat esdevingué una canònica augustiniana; la formaven un abat, dotze canonges i diversos sacerdots. 
•	Va conviure en el monestir fins a l'any 1592, en què l'església fou secularitzada i es convertí en col.legiata secular regida per un abat.
•	 Sant Vicenç de Cardona fou un encàrrec personal del vescomte Bermon. 

•	(3.3. Relació època-construcció ) L’inici del segle XI va relacionat amb una consolidació de Catalunya enfront d'al-Àndalus. 
•	Els comtes catalans es van alliberant del pagament d'impostos (pàries) als musulmans i això coincideix amb una esplendor constructiva, al capdavant de la qual trobem la figura de l'abat Oliba, que va dirigir construccions i reformes, seguint els models llombards, en els grans monestirs catalans -Sant Pere de Rodes Ripoll i Cuixà- i en moltes seus de Catalunya com, per exemple, la de Vic. 
•	Quant a Cardona, també s'aprofità la presència dels mestres llombards, gràcies a l'assessorament de l'abat Oliba; l'edifici, tanmateix. va ser sufragat pel vescomte de Cardona, Bermon. 

•	(3.4.Transcendència de l’obra.)
•	La canònica de Sant Vicenç de Cardona és un dels models del romànic català per la seva perfecció estructural i estètica i, també, perquè era un punt de referència pel fet d'estar situada en un dels llocs importants de la Catalunya del moment: les mines de sal.
•	Aquest edifici defineix i sintetitza perfectament, doncs, el romànic de Catalunya i és la mostra més reeixida dels nous corrents constructius locals que s'havien iniciat al s. XI, i es separen del de Sant Pere de Rodes (0625). 

•	Enllaços Art Romanic:
•	Galeria d’Imatges:1
•	J@rrimad1
•	Vocabulari bàsic de l’art @RIERA
•	@sescanue 1
•	La mola Monestir 1 2
•	http://www.romanicocatalan.com/02b-Barcelona/Bages/Cardona/Cardona.htm