L’aire i el vent

Això era una classe de 5 anys que mai havien estat abans en el Clik. En tornar de la visita, i aprofitant el pòster que ens van regalar, vam recordar totes les coses que podíem fer a la sala.   

Què podem fer al Clik dels nens ?
Jugar amb un joc d’imants
Passar pel túnel del vent
Mirar per telescopis ( girafa i ratolí )
Desmuntar i torna a muntar un pont
Jugar amb els telèfons dels animals
Jugar amb els vaixells de al piscina
Tocar el piano amb els peus
Jugar
Fer música
Pujar a un tobogan
Aixecar els hipopòtams
Fer bombolles de sabó
Jugar amb els ordinadors

Després de molt parlar-ne, vam votar cada nen els 2 mòduls que més li havien agradat. A la nostra classe ens vam decidir finalment per estudiar el túnel del vent.

Nosaltres podem fer vent ?
Molt fàcil !. Nosaltres sabem bufar i fer vent que faci tancar els ulls dels companys, que mogui els fulls de paper, que refredi el vas de llet i que faci soroll ! 
Hi ha uns estris que si hi bufes, fan música. El mestre de música ens en va ensenyar alguns. Vam passar una tarda mirant, tocant i remenant instruments de vent.
La Montse, la nostra mestra, també va portar un tub molt llarg que quan hi passava el vent per dins feia soroll.

I el vent de fora ?
Vam portar a la classe un molinet d’aquells que venen a la fira , per jugar-hi i fer-lo moure bufant, però finalment el vam deixar penjat a la part de fora de la finestra. Vam veure que a mig matí, sempre se’ns posava en moviment, i un dia , es va posar a donar voltes com si s’hagués tornat boig. Vam decidir que el càrrec de mirar el temps mirés també el molinet: quan el molinet es mou, és que fa vent, i també ho apuntem al calendari.

Les fulles que volen
Des de la finestra de la classe veiem un passeig ple d’arbres i com el vent s’enduu les fulles. De vegades, encara que no faci vent també cauen les fulles tot donant voltes sobre sí mateixes. Són les fulles que volen. En vam recollir unes quantes i vam anar a dalt la nostra classe del primer pis per deixar-les caure per la finestra. Era bonic, i divertit.

L’aire que peta
La Montse va portar una bossa que no tenia res a dins però que quan la tancava quedava inflada com una pilota. És la màgia de l’aire, que no es veu però hi és, i que ens van explicar que necessitem per respirar. Nosaltres també respirem, ho podem fer fort o fluix que quasi ni ens n’adonem.
També vam jugar amb aquells plàstics plens de boletes que quan les apretes peten. 

El racó del vent
I tot el que hem recollit sobre el vent ho tenim en una taula: contes i llibres, instruments, molinets, canyes, ninotets que es mouen quan bufes, xiulets d’aigua .... Quan fem racons ens ho anem a mirar i tocar i bufar, però fluixet, perquè si no, espantem  els altres.

Experimentem amb l’aire i els vent:
L’aire i el vent són molt divertits per jugar
L’aire ens fa respirar per tot el cos
Si fa una mica més d’aire fa fred perquè és l’hivern
Si fa vent es mou el molinet de vent de la finestra de la nostra classe
El vent és aire fort

Amb ulls de mestra
Crec que els nens d’aquella meva classe devien viure el treball sobre el vent més o menys com us he explicat.
El senyor bombeta es va quedar convidat amb nosaltres per un temps,  per escoltar-nos i ajudar-nos a pensar coses diferents, i es va convertir així en un punt de referència  alhora que en una excusa per activar i potenciar idees i iniciatives dels nens i nenes.

El senyor Bombeta és per pensar coses diferents

I jo, després de molts anys d’experiència, entenc que finalment, potser només es tracta de redescobrir la quotidianitat per a mirar-la amb ulls interrogants, intentant comprendre perquè algunes coses passen d’una determinada manera, posant-nos unes ulleres d’entusiasme per poder veure el món a partir d’allò que desperta la nostra curiositat, i per aprendre compartint les nostres idees amb les dels altres.

Montserrat Espert